Jelentés a 2008. évi Alkohol- és Szenvedélybeteg mentő missziós szolgálatról.
Az a tapasztalatom, hogy az alkoholbetegség csak egy a sokféle szenvedélybetegség  közül, amelyet az egyre fokozódó gazdasági és erkölcsi válság erősít. Felületesség vagy tapasztalatlanság, ha csak az alkoholra szűkítjük le, mint kezelendő problémát, amikor a depresszió szinte párkapcsolatként vele együtt jelentkezik. Ez az országosan egyre súlyosabbá váló jelenség úgy látszik, mintha minket, evangélikusokat kevésbé érintene. Ha nem így lenne, akkor nemcsak tudományos dolgozatokban, elvi síkon foglalkoznának ezzel a súlyos problémával, hanem a gyakorlatban is segítenék ezt a mentő missziós szolgálatot, és az érintettekkel felvennék a közvetlen kapcsolatot. Az is igaz, hogy van, aki elutasítja a segítséget. Az is igaz, hogy csaknem minden elvégzett munkának a hatékonyságát ki lehet mutatni, csak éppen a lelkészi szolgálatnál kevésbé. Lelkészi szolgálatnak alig nevezhető, ha valaki olyan pszichológusokra, vagy pszichiáterekre hivatkozik, és módszereikkel praktizál, hitünk mértékétől függetlenül, homályos módszerekkel keresi a segítő megoldást. Mi arra kaptunk elhívást, hogy Jézus Krisztus szeretetével közelítsünk a segítségre szorulókhoz, rámutatva Jézus szabadítására.  Aki ezt mellőzi, elhallgatja az nem lelkész, esetleg világi pszichológus. Azt hiszem a tartózkodás, távolságtartás abból is adódhat, hogy sokan nem ismerik azokat a tényezőket, amely az alkoholhoz, a droghoz és a depresszióba, vagy más szenvedélybetegbe visznek közülünk bárkit. Ahhoz, hogy segítsünk a szenvedély áldozatain nem a jelenség mérlegelése, hanem az együttérző szeretet szükséges. A baj, hogy mulasztásaink miatt sokszor már csak a diagnózist állapíthatjuk meg szomorúan, ahol a prevenció lenne a jobb megoldás a gyakorlati lelkipásztorkodásban. Ki kinek a lelkipásztora, és hogyan gyakorolja? Sok baj megelőzhető (lenne közöttünk is), ha az egymást segítő, tapintatos szeretet lenne ránk jellemző. Mert, ha a mi életünkben is jelen vannak a negatív jelenségek, hiteltelenné válik lelkipásztori szolgálatunk, és akkor hogyan akarunk másokon segíteni?
Gyógyító együtt érző szeretettel
Nyolcévi (2000-től) tapasztalatom, hogy a segítségre szorulók csak akkor veszik komolyan szavunkat, ha látják, hogy átérezzük helyzetüket. Ha nem ismerjük azok sajátos élethelyzetét, akik hozzánk jönnek, akkor nem tudunk számukra érthető választ adni. Példa előttünk, ahogyan Jézus közelített, ill. fogadta a segítségért hozzáfordulót. Több pszichológus írását olvastam, de számomra csak az a mértékadó, amely könnyebben érthető, bibliai alapon álló világos, gyakorlati képet ad írásaiban, előadásaiban a sokféle bajokról, és a lehetséges megoldásról. Jézus világosan rámutatott a bűnre és a bűnbe vivőre, és arra is, hogy az ember képtelen a maga erejéből szabadulni. Mindezt szeretettel tette, és mi is tőle tanulhatjuk meg. Jézus Krisztus hitünknek olyan forrása, amely a legnehezebb élethelyzetben sem rendül meg. Belőle erőt merítve tudjuk vállalni a nélkülözést, bántást. De ne a körülményekre nézünk, hanem Jézusra, mert másképp a félelem miatt lelki egyensúlyunkat veszítve mi is süllyedünk, mint ahogy Péter a tenger hullámaiba (Mt 14,24.kk). Ézs 40,30-31 arról szól, hogy a megfáradás, erőtlenség hozzánk is közel áll, és csak az Úrban bízva van erőnk és lehetőségünk a megújulásra. Szolgálatunknak feltétele van. Urunk ad lehetőséget elvétett lépéseink után. Nekünk is szól ez az ige: „Ha megtérsz, megengedem, hogy újból szolgálatomba állj. Ha értékes dolgokat beszélsz értéktelen helyett, akkor szószólóm lehetsz.” (Jer15,19). Ez a kegyelem, amelyben reménységgel szolgálhatunk.
Csendes heteinket 2008-ban is Szarvason a Középhalmi misszióban tartottunk. Háromszor egy hetes alkalmat április, július és október hónapban, 29, 26, és 34 személy vett részt. Férfiak és nők fele-fele arányban. Kor szerint is jelentős eltérés volt. Ezek részben a városból jártak ki a misszióba, ahogyan ők mondják hitben erősödni. Mások az ország különböző részéből. 
Általában 4-5 új résztvevő jön, némelyik nagyon súlyos depressziós. Van alkoholista, aki két-háromévi kihagyás után visszaesik, majd újra jelentkezik. Egy zaklatott, gyenge idegzetű fiatalasszony öngyilkos akart lenni, mielőtt a közeli városból a családsegítő vezetője elhozta hozzánk. Ez év tavasztól őszig teljesen megváltozott. Hazatérése után levélben a megtérésről és az új életfolytatásról kérdezett. Ezért vezettem be a résztvevők regisztrálását a saját maguk által kitöltött bemutatkozó lap alapján, hogy ismert legyen kik vettek rész a heteken, milyen problémával jött. Cím, telefonszám alapján legyen lehetőség a kölcsönös elérhetőségre. Van, aki él a lehetőséggel.
Kegyelem, ha valaki meg szabadul valamilyen szenvedélyből, és ha a gyülekezet örömmel befogadja, és együtt adhatnak hálát. De olyan is van, aki nem vigyáz, és visszaesik. Viszont mindig félelem oldó örömhír számunkra, hogy Jézus nem hagy magunkra. Ez ad erőt, reménységet résztvevőknek és szolgálóknak. Az érdeklődéstől függetlenül örömmel végezzük a szolgálatokat, de kár, hogy várakozásunk ellenére kevés érdeklődést, segítséget látunk. Valószínű, hogy ez is hozzájárul, hogy ebben a missziós szolgálatban kevés az előbbre lépés. Jó lett volna hallania lelkészek tapasztalatát, véleményét, és mi is elmondtuk volna, mit tehetünk együtt a bajba levőkért.
A csoportos (3-4 személy)- és  személyes beszélgetések alkalmával derülnek ki az okok hogyan jut valaki ilyen válságos helyzetbe. Idő, meghallgatás és sok szeretet kell ahhoz, hogy valaki felismerje neki mennyi része volt abban, hogy eddig jutott, és maga szembesüljön Isten igazságos szeretetével és irgalmával. A hét végi úrvacsora és morzsa szedéskor érezhető, hogy együtt érző testvéri közösséggé formálódnak a résztvevők. Meglepetés volt, hogy egy pécsváradi szabadult alkoholista, aki több alkalommal volt közöttünk Szavason ajánlotta, hogy a „Zengő ifjúsági tábor” is alkalmas hely lenne egy ilyen misszió hétnek. Az ajánlatot elfogadva a helyi megnéztem, és a körzetében levő gyülekezetekkel a kapcsolatot felvéve a tavaszi hetet reménység szerint Pécsváradon tartjuk. 
Terveink szerint… 
- 2009-ben is három hetet szeretnénk tartani, amelyről a korábbi résztvevőket, ahogy eddig körlevélben tájékoztatjuk, és hirdetni az Evangélikus Életben. Az első hetet Pécsváradon április 20-24-ig, a nyári hetet július 14-19-ig Szarvason, és az őszi hetet október 6-9-ig szintén Szarvason szándékozunk tartani. 
- Javaslom, hogy a lehetőség szerint tartsunk konzultációt lelkészekkel a szenvedélybetegségről, okokról, a lelkipásztori szolgálat és a gyógyító csendes hetek kölcsönös gyakorlati segítéséről.
- Szeretettel várjuk, és örömmel fogadjuk egyházi vezetőink és lelkészek részéről az érdeklődést felelős szolgálatunk iránt, ha meglátogatják valamelyik csendes hetünket. Szolgálatunkkal segíteni szeretnénk a gyülekezetekben levő szenvedélybetegek mentését, ha elfogadják. Urunkban bízó reménységgel nézünk előre ez évi alkalmainkra.
Urunk áldjon meg minden missziós szolgálatot, amelyben minden szó és tett alapja, mértéke az Ő élő igéje. 
„Ezért tehát a lankadt kezeket és a megroskadt térdeket erősítsétek meg, és egyenes ösvényen járjatok, hogy a sánta meg ne botoljon, hanem inkább meggyógyuljon.
Törekedjetek mindenki iránt békességre és szent életre, amely nélkül senki sem látja meg az Urat.
Ügyeljetek arra, hogy senki se hajoljon el Isten kegyelmétől, hogy a keserűségnek a gyökere felnövekedve kárt ne okozzon, és sokakat meg ne fertőzzön.” (Zsid 12,12-15) 
Selmeczi Lajos 
2009. február11.